- Здрасти! - Погледни какво взех.
Е или не е това най-красивата птица, която някога си виждала през целият си живот?
Голямо е за пиле. Какво ще правиш с него?
Ще го ям. Имаме ли някакъв чесън?
Защото Лоугън винаги ползва чесън и е толкова хубаво.
- Какво? - Ще го убиеш?
Няма да обикалям и да го чакам да умре от старост.
Но погледни му само малкото пилешко личице.
ДНК-то ми трябва да е котешка.
Защото, когато погледна това малко лице,
виждам обяд.
Mмм.
- Сигурна ли си, че не искаш малко? Наистина е добро. - Не съм гладна.
- Какво става? - Получих малко информация.
- Мисля, че трябва да спреш. - Сигурна работа.
Ще бъда там.
Трябва да изчезвам.
До скоро.
Ммм.
За моите неща ли е? Имаш напредък с някой от останалите ли?
Имам информатор в следствения отдел.
Вчера е било намерено тяло в гората извън града. Имало е бар-код на врата.
Информаторът ми ми изпрати снимка на бар-кодът.
Това е Бен.
Един от 12-те избягали с теб?
- Искам да го видя. - Ще го уредя.
Когато умре войник, отдаваш почит.
Очакват те.
Макс?
Някой или нещо там навън е достатъчно силно да надвие някой от X5.
Бъди внимателна.
- Идвам да се видя с д-р Шейнкар. - Седнете. Тя ще дойде при вас.
Разкажи ни приказка, Бен.
Само най-добрите войници успяват да отидат на по-доброто място.
Всеки, който не успее - знаете ли какво се случва с него?
Изчезват?
На лошото място. Отварят те и пият кръвта ти, докато си почти умрял.
После те оставят на Nomlies.
Продължавайте да се движите, войници.
Никой не ви е казал да спирате.
Те изпълзяват от мазето през специални тунели.
И когато не гледаш... БАМ!
Разбиват стената и те отвличат на далече.
Ами, какво правят Nomlies с теб?
Държат те като пленник и те ядат,
дълго... малко по малко.
Госпожице? Госпожице?
Д- р Шейнкар ви очаква.
Само очите спомена, че иска да пазите това в тайна?
Като завърша аутопсията, ще кремирам тялото и ще му изпратя доклад.
Колкото до записките ми... предполагам, че ще трябва да ги подправя.
Ето какво знаем. Убиецът е невероятно силен.
Строшил е вратът при вторият прешлен с една ръка.
Лицето и ръцете на жертвата имаха порязвания и охлузвания
което показва, че се движел бързо през клоните.
Моето предположение е, че е бягал за да се спаси.
Тялото беше намерено разперено на гола скала.
- Разперено? - Лявата му ръка беше извита зад гърба.
Счупена в лакътя. Рамото беше изместено.
Без натъртвания, значи е направено след смъртта.
- Зъбите му... - Били са извадени.
- Да. - Чух някъде, че го правят понякога,
за да са сигурни, че жертвата няма да бъде разпозната по зъболекарските снимки.
Обикновено ги смачкват. Това е било направено много прецизно. Хирургически
Може би ги пази като някакъв сувенир.
- Може ли да го видя сега? - OK.
Азиатец, приблизително 20 годишен.
Татуировката все още зараства, за това бих казала, че е направена през последните 2 седмици.
Не изпитвате ли някакви чувства.
Никога не изпитвам. Все още ме шокира това, което хората могат да си причинят един други го.
- Какво е това на врата му? - Може да е опит за удушаване.
или може да е носел някаква верижка, която може да е откъсната.
Взех остатъци от под ноктите, и ги изпратих в лабораторията за анализ.
- Спрете! - Това е федерална работа.
- Д-р Шейнкар? - Да.
Тук сме за да получим Джон Доу 20-514.
Ще го подготвя за транспортиране.
Не, така е добре. Хората ми ще се погрижат за това.
Можете да напуснете.
- Получи ли шанс да се сбогуваш? - Да, направих го.
Съжалявам. Знам колко много значат за теб Бен и останалите.
Ела по-късно, ще приготвя нещо за ядене.
Не, благодаря. Трябва да свърша нещо. Ще се срещнем по-късно.
- Какво ще правим? - Ако го видят, знаеш какво ще се случи.
Ще го дадат на Nomlies.
Моли се на нея. Тя ще те наглежда.
- Какво ти даде? - Можеш да видиш сърцето й.
- Красива е. - Синята дама. Коя е тя?
Тя ни наглежда.
Бен, какво правиш?
Време е.
Сложи си това.
- Друго тяло? - Намерено е на 10 мили югоизточно от първото.
Същия случай. Д-р Шейнкар успя да ми измъкне няколко снимки от моргата
преди Лайдекър да връхлети и да вземе тялото.
Същият бар-код. Идентичен с този на Бен.
Сигурна ли си, че това беше той вчера в моргата?
Макс?
Не знам.
- Не знаеш? - Не съм сигурна.
Той е най-близкото нещо, което имаш като брат и не си сигурна?
- Точно това казах. - Добре, не могат и двамата да са Бен.
Макс?
Никой от тях не е.
Бен убива тези мъже, разбира ли?
- Какво? - Чу ме. Той ги убива.
От къде знаеш?
- Просто го знам. - И какво по дяволите трябва да означава това?
- Не се забърквай в това. - Да не се забърквам? Там Х5 убива хора.
И Сиатъл не е първата му спирка.
С Бевърли имам връзка с MEs в други градове.
Две убийства в Чикаго пасват на профилът. Четири в Маями, три в Ню Йорк.
Лайдекър нахлува и прекратява всякакви разследвания.
По някаква причина той защитава убиеца.
А очевидно и ти.
- Никого не защитавам. - Защо ме излъга?
Ако брат ти беше убиец, щеше ли да искаш хората да го знаят?
- Щях да искам да го спра. - Аз съм в това, Лоугън.
- Нека помогна. - Не искам помощта ти.
Защо не? Какво става? Какво не ми казваш?
Отстъпи и ме остави да се оправя с това.
Макс, събуди се. Тръгваме.
- Къде? - На високото място.
Направили са я по-силна, така, че тя може да победи Nomlies.
Не съм ви виждал тук преди.
Душиш за мед в църквата?
Отец Дестри.
Забелязах, че седиш тук от доста време.
От вчера, ако не греша.
Има ли някакво ограничение за времето?
Съвсем не. Вратите ни са винаги отворени
Не смятам да се натрапвам, но когато хора, които не идват на църква се появят внезапно,
това обикновено е, защото се страхуват от нещо и имат нужда от помощ.
Добре съм.
Щом казваш.
Мислите ли, че има някои неща, които са непростими?
Божията прошка няма граници.
Това е много от негова страна.
Той прощава неща, които ти или аз не можем да простим.
В другите, в нас самите.
Виждаш ли изповедалнята?
Не е лесно да влезнеш там. Но ще почувстваш всичко по-добро, когато излезеш.
Благодаря все пак.
Нещото за носените тайни е, че те имат тенденция да стават по-големи.
Бен.
Макс.
Бен, защо правиш това?
Знаеш защо.
Все още нямаш новини от нея, а?
Не се е прибрала вкъщи снощи.
Не се е показала на работа сутринта.
Тя може да се грижи за себе си.
Не и когато става въпрос за семейството й.
Себастиян, Лоугън е. Трябва да се свържа с някой.
Мисля, че можеш да помогнеш да го проследим.
Казва се Лайдекър.
В името на Отца и Сина и Светия Дух. Амин.
И колко време мина от последната ти изповед?
Никога не съм се изповядвал.
Не си ли католик?
Не.
Но наистина имам вяра в дамата.
- Нашата благословена дама. - Да.
Добре, защо не ми кажеш грехове си, тогава?
Аз убих.
Продължавай.
Отнех човешки живот. Какво повече има да казвам?
Убийството е сериозен грях, да.
Освен убийство при самозащита,
или за предотвратяване на несправедливост,
както когато полицай или войник...
Аз съм войник.
Разбирам.
Убиването е това, което се тренирах да правя.
Обезпокоен си от това. Ето защо си тук сега.
Понякога усещам дамата да се отказва от мен.
Не. Тя никога не се отказва, от който и да е от нас.
Ние трябва да имаме вяра в нея.
Опитвам се.
Трябва да поставим живота си в нейните ръце.
Вашият живот в нейните ръце ли е?
Тя винаги е на моя страна.
- Тя ви защитава? - Тя винаги е тук, за да ми помогне.
Тогава няма нищо, от което да се страхувате.
Не се тревожете, Отче. Ще направя всичко, което мога, за да ви помогна да бъдете готов.
Вашата сила е вашата вяра. Вашата вяра в Дамата.
Кажете ми, че не вярвате в нея и ще ви освободя.
Не съм лъжец.
Не мисля така. Е, ако някой я заслужава, това сте вие.
Няма да се бия с теб.
Ако не ме спрете, когато му дойде времето, аз просто ще продължавам да убивам.
Предполагам, че никога преди не сте държал пистолет.
Продължавай, сложи пълнителя.
Добре.
На пода! Сега!
- Дай ми пистолета. - Назад!
Не мисли, че няма да го направя.
Няма да ти позволя да продължиш да убиваш.
Назад!
Господ да ми прощава.
Стой още. Това беше съвършено.
Извинете. Търся Отец Дестри.
Той беше отвлечен. Точно от изповедалнята.
Не знам какво става с този свят.
Какво ще му се случи?
Ще го вземат на лошото място и ще пият кръвта му. После Nomlies ще го отведат.
Синята Дама. Защо не го защити?
Отивам на Високото място. Ще я попитам.
Защо?! Какво сгрешихме?! Ние вярваме в теб!
Високото място.
Съобщението каза ли за какво иска да говори с теб Само очите?
Не.
Може би трябва да се срещнете. Може би той знае нещо за тези убийства.
Не го харесвам. Той може да раздуха цялото това проклето нещо.
Здравей, Дек.
Чувствай се като у дома си.
На какво дължа това... удоволствие?
Прочетох докладите. Вече намериха 2 тела в Сиатъл, само за няколко дни.
- Той се ускорява. - Аз съм в това.
Надявам се да е така.
Поне другите са достатъчно деликатни да поддържат нисък профил.
- Но този... - Е аномалия.
Така ли?
Другият X5, никога не показаха каквито и да е знаци от този вид патология.
До сега.
Наистина ли X5/493...
Или предпочиташ да го наричам с името, което останалите му дадоха?
- "Бен", нали така? - X5/493 е добре.
Той някога показа ли някакви знаци на психоза преди бягството от '09?
Не.
И какво те кара да мислиш, че останалата част от тази група не чака просто да експлодира?
И позволи ми да ти напомня нещо, Дек. Деца ти ще се разпилеят, когато експлодират.
Трябваше да сваляме цял клас.
X2 беше... аномалия.
Друга аномалия. Сега те започват да се събират, нали?
Ние екзекутирахме 26 потенциални войника.
Четиримата, които задържахме ще прекарат остатъка от мизерния си живот със запушена уста.
Това не е аномалия, Дек.
Това е бедствие.
Намери ги. Върни ги обратно в Мантикор.
И разбери, какво по дяволите се обърка с тях.
Уреди срещата.
Свещеникът. Къде той е?
- Кажи ми! Всичко свърши! - Така ли е?
Какво, сега ще се обадиш на полицията ли?
Не мисля така. Ще ни разобличи всички.
- Мога да те върна на Лайдекър. - Няма да причиниш това на брат си.
- Той ще разбере какво се е объркало с теб. - Нищо не се е объркало с мен!
Правя това, за което съм създаден да правя!
Преследваш хора, за да правиш зъбна хирургия? Трябва да съм пропуснала този час.
Добре знаеш на какво бях способен.
- Къде е Дестри? - Не възразявам.
- Ти си от малцината, които разбират. - Грешиш. Не разбирам.
Хайде, Макси!
Не ми казвай, че си забравила онзи ден.
- Повярвай ми, опитах. - Но не можа да го направиш?
И искаш ли да знаеш защо? Защото това беше най-развеселяващия ден в живота ти.
За един кратък момент ти беше това, което трябваше да бъдеш. Хищник.
Какво има, Макси? Страх те е да си спомниш?
- Не искам да си спомням. - Защото това те плаши?
Мисля, че дори уплашихме Лайдекър в онзи ден.
- Знаеш какви са правилата, нали? - Трябва да стигна да оградата на периметъра.
Ако успееш си свободен човек. Ако се провалиш се връщаш в редиците на смъртта.
Не ги подценявай.
Помня как го наблюдавахме да тича в гората.
Колко дълго изглеждаше на Лайдекър да отброява секундите.
4, 3...
2, 1...
Давайте.
Той нямаше шанс.
Той е Nomlie.
Не ми казвай, че не се събуждаш с разтуптяно сърце.
- Млъкни. - Вкусът на кръв в устата ти.
- Млъкни! - Ти си като вълк в овча кожа, Макс!
Криеш инстинктите си всяка минута от всеки ден,
за да не може никой да разбере какво си наистина. Войник.
- Ловец. Убиец. - Млъкни!
Видя ли?
Какво ти казах?
Тук съм.
- Сам ли си? - Както искаше.
Може ли направо на въпроса?
Зает човек съм.
Зает да се опитваш да спреш убиец.
- Точно така. - Ако целта ви е да го спрете.
Разбира се, че е.
Тогава, защо прекратяваш разследването, всеки път когато убие?
Не мога да рискувам изобличаването. Сигурно човек като теб
може да разбере това.
Невинните хора умират.
Не знам какъв е дневният ти ред, но ако не го спреш, ще го покажа.
Тогава ще разбереш какво е разобличаване.
- Блъфираш. - Така ли мислиш?
Нищо няма да направиш...
ако това изложи Макс на риск.
Знам, че и помагаш.
Това, което не знам е защо.
Мислиш, че всичко това е някаква шега ли?
Че тези деца са като кученца, които можеш да занесеш вкъщи?
Те бяха предназначени да убиват.
Хладнокръвно.
Експедитивно.
И щастливо. Мислиш, че защото е толкова хубава, не е опасна?
Те всички са убийци.
Всичко, от което се нуждаят е мишена.
Може да си мислиш, че има някаква връзка между двама ви.
Нека ти кажа нещо, синко.
Тя не е съседката.
Нямаш си на представа
какво е способна да направи.
Тя не е този, за когото се тревожа.
Бен е. И ако ти не направиш нещо за него, аз ще го направя.
Бар-кодовете. Защо бар-кодовете?
Те са войници. Достойни опоненти.
Но не им даваш какъвто и да е бар-код. Даваш им своя.
Войната е изкуство, помниш ли? Какво, ако подписвам своята работа?
Не. Това е нещо повече.
Даваш им своя бар-код, после ги преследваш и ги убиваш.
Не разбираш ли? Ти убиваш себе си, отново и отново.
Толкова много ли се мразиш? Мразиш ли това, което правиш толкова много?
- Правя го за нея. - Синята Дама?!
- Хайде, Бен. Ние я създадохме. - Не казвай това, Макс. Никога не го казвай.
Нормалните деца имат феята на зъбите. Ние имахме нея.
- Тя е истинска. - Тогава защо не ни защити? Не защити Джак?
- Защото я провалихме. - Или Ива?
- Защото не бяхме достатъчно силни. - Като ада, в който бяхме. Ние излязохме, нали?
Знам каква е мисията ми.
- Аз имам вяра в нея. - За това ли и даваш зъбите на жертвите си?
Да направиш сърцето и по-силно, за да се бие с Nomlies?
- Млъкни. - Ти си Nomlie.
- Не. - Генетична грешка.
- Не. - Чудовището в мазето.
Бен, знаеш, че това, което правиш е грешно.
Една част от теб иска това да спре.
За това го спри.
Кажи ми къде е Дестри.
Мисията ти приключи. Не можеш да продължаваш да се опитваш да пресъздадеш Мантикор.
Не трябваше да напускаме.
Всичко имаше смисъл там.
Не. Нищо нямаше смисъл.
Аз съм добър войник.
Старах се толкова усилено.
Кажи ми къде е той.
Къде е той?
Добре ли сте?
Отче, добре ли сте...
Бягай, Отче!
- Отче, бягай! Бягай, Отче! - Да, Отче.
Във всеки случай... бягай.
- Здравейте? - Лоугън, Бевърли е.
Останките от нокът, се върнаха от лабораторията.
Намерили са следи от Магнезиев нитрат.
- Какво е това? - Това е химикал, който се използва в торовете.
- Фабрика южно от града го произвежда. - Може би там убиеца държи жертвите си.
Лайдекър излетя като прилеп от ада след като видя репортажа.
Претърсете гората. Всяка посока.
Намерете го.
Точно на време. Изглежда, че неговата вяра не беше достатъчно силна.
Можем да го пуснем. Да намерим някой по-добър.
Не. Това е за теб, Макси. Най-накрая разбра това, което правя.
Бягай!
Не ме оставяй тук. Не ги оставяй да ме вземат.
- Бен, не мога да те нося. Ще ни хванат. - Знам.
- Бен, не мога. - Моля те.
Знаеш какво ще ми направят.
Ще ме свалят там долу... с тях.
Nomlies.
Моля те.
Кажи ми за Доброто място.
Където никой не е наказван.
И никой не вика.
И никой не изчезва.
И когато се събудиш сутрин, можеш да останеш в леглото толкова дълго...
Можели да поговорим за секунда?
Това дойде за теб. Беше оставено в стаята.
Те бяха предназначени да убиват.
Хладнокръвно.
Експедитивно.
И Щастливо.
Всичко, от което се нуждаят е мишена.
Хей.
Просто исках да кажа, че съжалявам.
Знам, че напоследък не те допусках...
Оценявам, това, че не ме затрупа с цял куп въпроси.
Няма проблем.
Аз съм.
Не предполагахте, че ще ми кажете това.
И така, как работи тази кучка?
Превод: James2003